Az időjelek

Forrás: BG: 53–54, 89–91.

Három időjel rekonstruálható az alapnyelvre:

1.	*-k − jelen idő jel, hiányzik a magyarból, az osztjákból és a lappból. Etimológiailag azonos a felszólító mód jelével, mindkét funkciója alapnyelvi.

2.	*-j − múlt idő jel, az obi-ugor nyelvek közül csak a déli osztjákban van nyoma, egyébként általános.

3.	*- − múlt idő jel, ismerik  a szamojéd nyelvek, a mordvin és a cseremisz, nyomai megmaradtak a balti finn nyelvekben is. A két múlt idő jel csak formailag különbözik, ugyanazt az időt jelölte (lásd cseremisz).

A finnugor nyelvek szegények voltak az idő jelölésében, később más nyelvek időrendszerét vették át. Az idő kifejezésére használták az alapnyelvben az igék aspektusát, ezt itt-ott ma is alkalmazzák.

Az időjelek magyar folytatásai:

*-j − Ugyanolyan hangtani változás után, mint a *-j latívuszragnál –a/-e, -á/-é időjel lett belőle: láta/néze, látá/nézé. (A hangváltozás menetét lásd a névszóragozásnál.)

A másik két időjelnek nincs magyar nyoma. A -t(t) múltidő-jel magyar találmány, a befejezett melléknévi igenév képzőjéből ered. A régi magyarban gazdag időrendszer volt, mára ez lényegében eltűnt, csak egy múlt időt használunk. A magyar múltidő-rendszer:

	folyamatos	befejezett	
1.	mene	ment	
2.	megy vala	megy volt	
3.	ment vala	ment volt	

Ez a rendszer nagyon hasonlít a permi és cseremisz időrendszerre, amit már a 19. század végén észre vett Simonyi Zsigmond. Szerebrenyikov azonban a török kapcsolatokra is rámutatott. Bereczki Gábor saját kutatási alapján úgy véli, hogy ez török hatás az említett finnugor nyelvekben. Eredetileg a rendszer azt fejezte ki, hogy a mesélő szemtanúja volt-e az eseményeknek vagy sem. Tehát a párok első helyén a szemtanúsági, a második helyén a nem szemtanúsági múlt található a cseremiszben napjainkban is. Ez is török eredetű, s ez a rendszer lényege. A magyar ezt már elfelejtette, mivel a török hatás már elmúlt.

Az időjelek cseremisz folytatásai:

A cseremisz 1. múlt idő 1. konjugációjában a palatalizáció (l→ľ) a *-j időjelet, 2. konjugációjában az -š az *- időjelet őrzi:

	1. konjugáció	2. konjugáció	
Sg. 1.	tolçm 'jöttem' stb.	ilçm 'éltem' stb.	
Sg. 2.	toľçl	ilççl	
Sg. 3.	toľo	ilç	
Pl. 1.	tolna	ilçna	
Pl. 2.	tolδa	ilçta	
Pl. 3.	tolçl	ilççl